Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Aceasta e o poveste adevărată.
S-a întâmplat chiar în orașul meu, acum doi ani.
În povestea asta mor o mulțime de oameni în moduri foarte ciudate,
dar n-o s-o auziți asta la știri sau în altă parte,
pentru că poliția și mai marii din acest oraș
au fost, atât de jenați că n-au fost în stare să rezolve cazul,
încât au mușamalizat totul.
Dar dacă veniți aici și întrebați pe oricine,
toți o să vă spună același lucru pe care vi-l voi spune și eu acum.
Povestea asta începe la școala mea.
Școala Generală Maybrook are grădiniță până la clasa a-5-a.
Și miercurea asta, era o zi normală pentru toată școala.
Și aveau o învățătoare nouă.
Numele ei era Justine Gandy.
Și în ziua aceea, se ducea spre clasă ca în fiecare dimineață.
Dar ziua de azi era diferită.
Astăzi, niciunul dintre copiii ei nu erau acolo.
Toate celelalte clase din școală își aveau toți copiii.
Chiar și clasa a treia a doamnei Belt era plină.
Dar clasa doamnei Gandy era complet goală.
Mă rog, nu completă.
Era un singur băiat.
Și numele lui era Alex Lilly.
Și era singurul dintr-o clasă de 18 care a venise la școală în ziua aia.
Și știți de ce?
El era singurul de-acolo
pentru că în noaptea de dinainte, la ora 2:17 dimineața,
toți ceilalți copii s-au trezit,
s-au dat jos din pat,
au coborât scările,
au deschis ușa de la intrare,
au traversat curtea și s-au pierdut în întuneric.
Și nu s-au mai întors niciodată.
Toți părinții și cei de la școală erau foarte triști și supărați.
Poliția și-a dat seama că au plecat la 2:17
pentru că, jumătate din case aveau alarme
care s-au declanșat când au ieșit afară.
Unii dintre copii au fost filmați de casele care aveau camere video.
Dar camerele i-au arătat pe copii doar cum se pierdeau în întuneric.
Nu au arătat încotro s-au dus după aceea.
Poliția a vorbit mult cu Alex.
L-au întrebat de ce colegii lui au făcut ce-au făcut,
dar el le-a spus că nu știe.
L-au întrebat dacă exista un plan,
dar a spus că dacă exista, el nu a auzit de el.
L-au întrebat dacă exista vreo emisiune în care cineva fugea așa,
dar a spus că dacă exista, el n-a văzut-o.
Au vorbit o grămadă și cu doamna Gandy, dar nici ea nu știa nimic
și nu i-a putut ajuta.
Timp de aproape o lună,
au ținut școala închisă pentru marea lor investigație.
Dar după un timp, au trebuit să redeschidă înapoi,
să poată învăța din nou copiii care nu dispăruseră încă.
Cu o seară, înainte s-o facă,
au ținut la școală o mare adunare.
Erau o grămadă de consilieri și oameni de genul ăsta
să-i ajute pe toți să înțeleagă ce simt și să fie triști împreună.
De-aici începe povestea cu adevărat.
Ceea ce contează e să nu ne judecăm durerea.
Am putea trăi emoții care nu ne plac.
Emoții dincolo de tristețe.
Trebuie să ne asigurăm că ne permitem
să simțim emoții precum furia.
Furia este o parte sănătoasă a durerii.
Poate fi foarte puternică în cazuri de abandon.
Există adesea momente când noi...
Ce înseamnă asta?
"Foarte puternică în cazuri de abandon"?
Sugerați că ar trebui să fim supărați pe Matthew?
Spun că nu ar fi neobișnuit...
Vă spun din start
puteți numi ce s-a întâmplat "abandon",
dar eu nu-i spun așa. Eu nu văd lucrurile așa.
Văd ceva ce nu are absolut niciun sens.
Vorbim de 17 copii dintr-o sală de clasă.
Ce s-a întâmplat în acea clasă?
De ce doar clasa ei? De ce doar a ei?
Da!
Uitați, simt multă emoție, și asta e în regulă.
Așa că mă veți ierta dacă nu sunt
interesat în mod deosebit să mai aud ceva de la d-voastră.
Vreau s-o aud pe Justine Gandy.
Da.
E aici. Vreau să știu exact
ce făcea acolo.
Am...
Mai întâi...
Vreau doar să spun cât de rău îmi pare pentru...
tot ce s-a întâmplat.
Știu că nu pot spune nimic care să îndrepte lucrurile.
Adevărul este că îmi doresc un răspuns
la fel de mult ca voi toți.
- În sfârșit. Minciunoaso! - Târfa aia.
Iubesc acei copii.
Și...
Știu... știu...
Știm că știi exact ce se întâmplă.
Știu... știu că e... nu e...
Ar trebui închisă până ne spune ce s-a întâmplat!
În regulă, genul acesta de vorbe chiar nu-și au locul.
Vorbesc serios.
Doamna Gandy este aici
ca membru afectat al acestei comunități,
și suferă la fel ca noi toți.
Sunteți fie neglijentă, fie complice!
Unde sunt copiii noștri, doamnă Gandy?
Ajunge. Toată lumea trebuie să ne lase puțin spațiu.
Vă rog. Vă rog. A fost o noapte foarte lungă.
Trebuie să dormim puțin,
să ne trezim mâine cu mintea limpede.
Aveți la cine să stați în seara asta?
Atunci vă recomand să mergeți direct acasă și să nu ieșiți în evidență.
Am senzația că situația ar putea degenera...
Mă scuzați, doamnă, strâng bani pentru un bilet de autobuz
să-mi văd fratele. Aveți mărunțiș la dumneavoastră?
Nu, îmi pare rău. Scuze.
Alo?
- Cine e? - Mai bine ai grijă
pentru că diseară e noaptea în care o să...
Mă scuzați, domnișoară, strâng bani pentru un bilet de autobuz
să-mi văd fratele. Aveți niște mărunțiș?
- Nu, scuze. - În regulă, mulțumesc.
Orice face utilizatorul, ZipString îl urmează.
Sfoara zboară cu aproximativ 55 de kilometri pe oră,
și totuși este sigură la atingere.
În regulă, rechinilor, priviți acest truc. Se numește vârtejul.
Acesta e tirbușonul.
Acesta e pasul prin.
Și poc!
Vă prezentăm portalul!
ZipString alunecă...
Alo?
Da?
Bãga-mi-aș! Ce naiba?
Cine-i acolo?
Alo?
Futu-i!
Îți vei păstra asigurarea medicală,
și dacă îmi permiți,
există mulți specialiști psichiatrici în pachetul de asigurare.
Unii dintre ei sunt...
Eu... doar trebuie să muncesc, știți?
Trebuie să-mi umplu zilele cu...
Da... eu trebuie să muncesc. Deci...
Justine, scena de aseară a fost o dovadă
că avem mulți părinți afectați emoțional.
Deocamdată, cred că e cel mai bine
să păstrezi distanța față de acest loc
până când oamenii vor găsi timp să se liniștească.
- Alex, ce face? Este... - Alex se descurcă bine.
Este în clasa doamnei Belt, și am fost sfătuiți
că cel mai bun lucru pe care-l putem face pentru el
este să-i păstrăm o rutină.
Să-i menținem viața cât mai normală posibil.
Aș dori să vorbesc cu el.
Am mai avut conversația asta.
Așa ceva e exclus.
M-aș... simți mult mai bine dacă aș putea măcar să vorbesc cu el.
- Aici. - Ce?
Asta e problema. Tu, te-ai simți mult mai bine.
A fost examinat la sânge de către presă.
Investigatorii i-au răscolit casa.
A fost traumatizat.
Să încercăm să-l punem pe Alex pe primul loc, da?
Dacă insinuezi că nu-mi pasă de Alex, sau de elevi...
Nu asta este problema aici.
Problema de-aici este că ai un tipar în care depășești limitele profesionale
- cu elevii. - Dumnezeule, iar începem.
Eu nu depășesc nicio limită.
Știi că nu e adecvat să îmbrățișezi elevii.
Am îmbrățișat un băiețel care plângea. Arestați-mă.
Știi că a duce elevii acasă nu e profesional.
A pierdut autobuzul. Locuia aproape de mine.
- Nu e adecvat. - Ce...
Știu că toate acestea vin din faptul că îţi pasă.
Știu că nu ești o amenințare pentru acești copii,
dar trebuie să realizezi,
nu ești un părinte, ești un profesor.
Există o diferență.
Și din acest motiv, nu, nu poți vorbi cu Alex Lilly.
Doar că...
suntem singurii care au rămas.
- Nu cred. - Uite, uite.
Da, s-a lipit bine, nu?
Da, am primit și telefoane.
- De amenințare. - Da?
Crezi că persoana care a sunat ar putea fi responsabilă pentru asta?
Nu... nu știu. Poate da, poate nu.
Da, păi...
Oricine a fost, tot ce putem face e să facem o plângere.
Dacă mă întrebi, probabil niște puști au făcut asta.
Adică...
la naiba, și eu făceam lucruri de genul ăsta când eram la școală.
Dădeam cu hârtie igienică pe case, sunam la ușă și fugeam.
N-am scris niciodată "vrăjitoare" pe o mașină,
dar un prieten de-al meu a mânjit cu niște...
Bună!
Ne putem îmbrățișa?
Da, sigur că da. Doamne.
Ce-ai pățit la mână?
Un accident stupid stupid la muncă.
- Nimic. - Bei ceva?
- Sigur. - Tony?
Tony?
Da, o să vină într-o secundă.
- E în regulă. - Deci...
- Da. - Nu mă grăbesc.
Deci... nu mă așteptam să vii.
Mă bucur că mi-ai scris. Eu...
Știi, m-am gândit mult la tine, și...
Am vrut să sun,
dar nu știam dacă va înrăutăți lucrurile sau...
- Nu știu ce e... - Da, păi,
nu sunt vreo floare delicată
care s-ar ofili dacă ți-ar vedea numele pe ecran.
- Știu. Nu spun... - Deci, da.
Tony. Prietenul meu vrea ceva de băut.
Salut.
- Spune. - Ce vrei?
Salut. O să iau o Cola.
- O Cola? - Da.
Bine. Fie.
Deci, ce se mai întâmplă? Ce faci?
Păi, toată lumea crede că sunt o vrăjitoare.
Nu cred că e adevărat.
Du-te și uită-te la mașina mea.
Sper că n-ai venit cu mașina.
De ce speri că n-am...
- Sper că n-ai venit cu mașina pentru că... - Stai...
Nu fi un nesimțit, Paul.
- Nu sunt nesimțit. - Haide.
Nu sunt nesimțit.
Sunt îngrijorat pentru tine, și...
Știi ce? N-am nevoie...
N-am nevoie de nenorocita ta de îngrijorare.
Bine? Nu sunt beată.
Bine. Am înțeles. Îmi pare rău.
Deci ce, cineva ți-a vandalizat mașina?
Au scris "vrăjitoare" pe ea. Deci, da.
Ca să știi, toată lumea crede că sunt... o vrăjitoare.
Deci, da.
- O Cola. - Mulțumesc.
Pot să-ți dau un mic...
- Adevăr dureros? - Nu.
Doar niște gânduri de la cineva care te cunoaște foarte bine.
- E în regulă? - Da.
Încearcă să ieși din gândurile tale.
Nu toți oamenii se gândesc la tine acum, bine?
Tot orașul nu e cu ochii pe tine.
În privința asta s-ar putea să te înșeli.
Ai tendința să devii un pic cam dramatică...
- Uau. Uau. Bine. - Și un pic paranoică.
Și un lucru pe care-l știu că nu a ajutat niciodată este ăsta.
Ce este "ăsta"? Ce?
Să te îmbeți singură, plângându-ți de milă.
Nu sunt singură.
Tu ești aici.
Știi la ce mă refer, bine? Și nu pot sta.
Donna știe că ești aici?
Nu.
- Serios? - Serios.
Nu suntem... știi, nu mai suntem împreună.
Nu-i mare lucru.
Ești ridicolă.
Uită-te la tine. Radiezi de fericire.
Haide. Bea un pahar cu mine.
- Justine, nu. Justine. - Haide. Te rog.
Te rog?
Nu.
Trebuie să mă trezesc Trebuie să ies
Trebuie s-ajung acasă Înainte de zori
Și dacă întârzii...
Te rog, oprește-te.
Nu te-ai schimbat deloc.
Azi, ce-ai de gând să faci?
Muncă.
Muncesc. Toată ziua, până târziu.
Bine. La naiba, te cred.
Ce?
Nu-ți face griji.
N-o să te spamez, cu mesaje zi și noapte. Mi-am învățat lecția.
Justine, spun doar că muncesc. Atât.
Cum merge treaba?
Bine. Așa și așa.
Sper că asta nu e atmosfera generală de-acolo.
Ce înseamnă asta?
Păi, sunt 17 copii dispăruți,
și îmi place să cred că oamenii responsabili să-i găsească
nu sunt, gen, "Așa și așa", în legătură cu munca lor.
În primul rând, nu sunt detectiv. Nu știu dacă știi asta.
În al doilea rând, sunt mahmur ca naiba.
N-am realizat că sunt luat la întrebări despre investigație.
Nu, nu, nu.
Nu încerc să te iau la întrebări.
Mă întreb doar dacă trebuie să rezolv cazul ăsta eu singură.
Ne ocupăm.
- Vă ocupați? - Da.
Bine. Mi-ai luat o piatră de pe inimă.
Vă ocupați.
Acum, chiar trebuie s-o lași mai moale.
Nimeni nu trage chiulul.
Nu te lăsa să devii...
Să devin prea Justine în privința asta?
Lasă investigația investigatorilor.
M-am bucurat să te văd.
Și eu.
Hai sictir.
Alo?
Ți-am spus explicit să nu interacționezi cu Alex.
Tehnic vorbind, n-am interacționat cu el.
L-ai urmărit acasă.
I-ai sunat la ușă în mod repetat, apoi ai spionat pe fereastră.
Putem să ne concentrăm pe faptul că acea casă e ciudată?
Justine, dacă n-am fost clar cu tine înainte, o fac acum.
Vreau să-l lași în pace.
Bine, de ce ferestrele erau acoperite? Nu ți se pare ciudat?
Probabil pentru că oamenii curioși se apropie și trag cu ochiul.
- Dar, Marcus... - Glumești?
O să-ți fac favoarea de a uita că acest apel a avut loc vreodată.
- Ce naiba? - Te-ai culcat cu el?
Donna?
- Te-ai culcat cu el? - Donna, nu. Eu...
Nu... nu m-am culcat cu el.
- Ba da. Știu că ai făcut-o. - Nu, nu, nu. Nu, el...
A spus că nu sunteți împreună.
- Minciunoaso! - Nu, nu, nu!
- L-ai îmbătat! - Donna, oprește-te. Oprește-te!
Încerca să fie drăguț cu tine, și tu l-ai îmbătat!
- Hei! Hei! Nu! - Stai!
Uite ce-ai făcut!
Luciano, știu că am început cu stângul cu ce s-a întâmplat în jacuzzi,
dar totuși m-ai făcut să...
Dumnezeule.
Alex, bună. Ce mai faci?
Am vrut doar să te salut pentru că m-am gândit mult la tine, și...
Am vrut să mă asigur că ești bine.
Sunt bine.
Da?
Pentru că a fost o perioadă foarte grea pentru mine,
- și nu-mi pot imagina cum a fost... - Trebuie să plec.
Hei, așteaptă, te rog.
Vreau doar să mă asigur
- că totul e în regulă. - Nu mă urmări!
Alo? Sunt domnișoara Gandy. Aș vrea să vorbesc cu d-voastră.
Alo?
Știu că sunteți acasă.
Plec la muncă.
Te-am sunat toată dimineața, șefu'.
Da, am avut o problemă pe drum.
Cum stau lucrurile?
O dimineață puțin haotică.
- Da? - Da.
Marc s-a dus să ia gazonul,
dar nu-l aveau
pentru că nu s-a dat comanda.
La naiba. Fir-ar să fie. Asta...
În regulă, îmi pare rău pentru asta.
Vineri vine proprietarul pentru inspecție,
și noi o să avem un loc gol aici.
E vina mea. Greșeala mea.
Apoi am ajuns, și am văzut că Alvin
a vopsit ușa cu vopseaua pe care ai comandat-o, și...
Și?
Voiau verde de pădure și ea e roșie.
- Ce? - Uite.
La naiba. Stai puțin. Au trimis...
Am verificat comanda, și noi am comandat-o.
Au trimis ce am cerut, dar ce am cerut era...
În regulă. Am dat-o-n bară.
O duc înapoi, o iau pe cea corectă.
Domnule Graff.
Da.
Verificăm fiecare dintre aceste apeluri.
Așa că vă pot asigura că, în timp ce vorbim,
avem ofițeri care urmăresc fiecare pistă care ajunge la această secție.
Cum rămâne cu federalii? N-au nimic nou?
Continuă să existe un schimb de informații foarte sănătos.
Așa că vă pot spune cu toată încrederea că și ei urmăresc fiecare pistă.
Ce se întâmplă cu unitățile canine?
N-am mai auzit de rapoarte de la câini de mult timp.
Asta pentru că nu vă raportează d-voastră.
Domnule Graff, vă înțeleg pasiunea
și nu mă deranjează să am aceste conversații cu d-voastră
pentru că, ferească Dumnezeu, dacă ar fi fost copilul meu,
și eu aș fi cerut răspunsuri.
Dar trebuie să aveți încredere că ceea ce facem aici...
Ea tot nu vorbește?
Ea știe.
Nu sunt de acord cu asta.
Urmăriți agresiv fiecare pistă,
și totuși ea e liberă ca pasărea cerului.
Ați investigat-o câtuși de puțin?
Extensiv. Da, am făcut-o.
Deci știți despre trecutul ei, nu? Pentru că am săpat și eu puțin.
Și am aflat multe.
A condus băută acum doi ani. N-ați văzut asta?
A fost concediată de la ultima școală la care a predat
pentru comportament inadecvat. N-ați văzut-o nici pe-asta?
Cu un membru al personalului didactic.
E o persoană cu probleme, nu-i așa?
Ce anume credeți că știe?
Ce credeți că nu ne spune?
Pentru că acei copii au ieșit singuri din case.
Nu i-a scos nimeni cu forța.
Nimeni nu i-a forțat.
Nu văd absolut nimic care să indice spre femeia aceea.
Ce vedeți d-voastră și eu nu?
- Văd ceva ce nu înțeleg deloc. - Da!
Vorbim de 17 copii dintr-o singură clasă. Și niciunul n-a vorbit despre asta?
Exact.
Și avem câți părinți aici, și niciunul dintre noi n-a prevăzut asta?
Vreau să știu ce s-a întâmplat în acea clasă.
De ce doar clasa ei? De ce numai a ei?
Unde sunt copiii noștri?
Pur și simplu plecați?
Ajunge.
Toată lumea trebuie să ne lase puțin spațiu.
Vă rog. Vă rog.
Haideți să dormim toți bine la noapte.
Să ne trezim cu mintea limpede. Vă rog.
Ea are răspunsuri!
Mă scuzați, domnișoară, strâng bani pentru un bilet de autobuz
să-mi văd fratele. Aveți mărunțiș la dumneavoastră?
Scuze.
Matthew?
Matthew.
Matthew!
Stai!
Așteaptă.
Matthew?
Matthew, unde ești?
Unde te-ai dus?
Vorbește cu mine.
Vorbește cu mine!
Îmi pare rău.
Îmi pare rău că n-am putut să-ţi sp...
Că n-am putut...
Am vrut s-o spun de-atâtea ori.
Am vrut s-o spun tot timpul pentru că am simţit-o tot timpul.
Te iubesc atât de mult.
Ce naiba?
Unde e casa noastră?
Acolo.
Unde e turnul? Turnul, turnul, turnul, turnul.
Ah.
Arată-mi.
Haide.
Bună.
- Salut. - Ce faci?
- Sunt Archer Graff. Sunt... - Da, știu cine ești. Bună.
Bine. Știu că n-am mai vorbit direct până acum.
Ne-am văzut la multe din aceleași...
- Ce mai faci, Archer? - Sunt bine, sunt bine.
Eu... știi.
Luând totul în considerare...
merg înainte.
Trebuie, nu-i așa?
Așa e.
Ascultă, îmi pare rău că am dat buzna așa în miezul zilei.
Dar, nu știu dacă știi dar avem o filmare cu Matthew părăsind casa
pe camera noastră,
și cred că și voi ați avut aceeași...
aceeași situație cu Bailey?
Da, așa e.
Sunt sigur că le-ați arătat-o poliției la fel ca mine, dar...
mă întrebam dacă te-ar deranja să mă lași să arunc o privire.
- N-am nevoie de o copie sau altceva. - Nu mă simt confortabilă cu asta.
Bine. Înțeleg.
Gary?
Archer Graff. Ce faci?
Bine.
Tatăl lui Matthew.
Da. Sigur.
Ce mai faci?
Vreau să-ți pun o întrebare ciudată.
E cam greu de privit asta.
Oprește. Dă înapoi unde pășește pe trotuar.
Bine.
Chiar acolo.
Ce vezi?
Unu, doi, trei, patru...
cinci, șase, șapte.
Scuze.
Haide. La ce mă uit?
Hei.
- Vreau să vorbesc cu tine. - Eu...
Nu cred că avem ce să ne spunem.
Cred că ai multe de spus.
Tu și orice altă persoană din acest oraș.
Crede-mă, mesajul e clar și răspicat. Eu sunt problema. Am înțeles.
Cred că ăsta e primul lucru sincer pe care te-am auzit spunându-l.
- Tu ești problema. - Vrei să te iei de mine?
- Vrei să mă ameninți? - Nu...
Nu te amenință nimeni.
Ai greșit persoana. Bine?
Toată atitudinea asta de victimă pe care ți-o asumi,
s-ar putea să păcălească poliția,
s-ar putea să păcălească școala...
- Nu te mai gândi la tine! - Marcus?
Tu și cu mine o să avem o conversație chiar...
Hei!
Stai jos.
Hei!
Hotelul e bun, totuși?
- E bun. - Da.
Nu e Ritz,
dar nici nu mă aștept să fie cine știe ce.
Da. Oricum e doar pentru șase nopți, nu?
Trei, de fapt.
Aparent, nu trebuie să fiu aici pentru marea petrecere de final,
așa că pot pleca joi.
- Nu-i grozav? - Da. E bine.
Pentru că vineri ar trebui să ovulez, că putem să nimerim ținta luna asta.
Drăguț. Da. Bine.
M-am gândit că o să-ți placă.
Îi spui tatei când îl vezi azi că de vreme ce mă întorc în weekend,
putem ajunge la masa lor de aniversare?
- Da, o să-l anunț. - O să se bucure.
Ești pe cale să-ți începi tura?
Da.
Mergi la o ședință după?
Nu plănuiam.
Nu crezi că ar trebui?
Dacă am timp, o să merg la una.
Paul, mai ales când
petreci perioade lungi singur,
cred că e important să mergi regulat la ședințe.
N-o să beau, Donna. Mă simt bine.
Dacă nu mă voi simți bine, atunci voi merge la o ședință, bine?
Bine, scumpule.
Acum trebuie să plec.
Nu uita să-i spui tatei despre weekend.
Da.
- Te iubesc. - Te iubesc.
La naiba.
Bună, Ed.
Bună, amice.
Donna se întoarce vineri,
deci vom lua prânzul duminică cu voi.
De ce se întoarce mai devreme?
Cred că i-au dat drumul, deci...
a vrut să-ți spun că venim.
Sună bine.
Prânzul de aniversare?
Da.
Drăguț. Felicitări și...
- Mulțumesc. - Mulți ani.
Mă faci bătrân?
- Nu, domnule. Nu, nu, nu. - De ce m-ai face bătrân?
- Nu, domnule. Nu asta spuneam. - Fac mișto de tine.
- Tocmai îmi încep tura. - Recepționat.
Lunea viitoare se împlinesc 30 de zile
de când 17 elevi de școală primară au dispărut din comitatul McCarren.
Membrii comunității au oferit o recompensă de 50.000 de dolari
pentru orice informație care duce la recuperarea lor.
Orice individ sau activitate suspectă ar trebui raportată la...
Stai pe loc. Poliția.
La naiba.
Oprește-te sau te curentez!
Amice, te rog. Stai. Stai. Stai. Stai.
- Taci. - Te rog. Lucrez acolo, omule.
Mi-am pierdut cheile. Te rog.
- Ești bine? - Da, domnule ofițer, sunt bine.
Am căzut destul de rău. Ești bine?
Ofițerule, sunt bine. Sunați doar la depozit, vă rog.
Puteți căuta pe internet. Telefonul meu nu funcționează acum.
Cătușele sunt prea strânse? Mâinile sunt bine?
Da, sunt bine, ofițere.
- Să mergem la mașină. - Nu, nu, nu.
Unu, doi, trei.
Vă rog, ofițerule. Ofițerule.
- Hei, cum te cheamă? - James.
James. Stai aici, James.
- Ai arme la tine? - Nu.
Nu? Dar droguri? Ai la tine?
Nu, domnule.
Ceva în buzunare care să mă înțepe când îmi bag mâinile acolo?
Nu, domnule. Nu am.
Ești sigur? Nu vreau să fiu înțepat de nimic.
N-am nimic, domnule.
Bine, James. Stai nemișcat.
N-ar trebui să fugi de poliție, domnule.
La naiba!
Te rog, fii bine.
La naiba.
În regulă, sus. Sus, ridică-te.
Hei. Mă auzi?
James, ești cu mine?
Ce dracu'?
Frate, m-ai lovit.
Iată ce se va întâmpla acum.
O să-ți scot cătușele, bine?
O să mă urc în mașină și o să plec, dar...
Mă asculți?
Nu vreau să te mai văd pe aici, bine?
Din punctul meu de vedere, eu ți-am greșit,
tu mi-ai greșit.
Să încheiem subiectul.
Dar dacă te mai văd pe aici,
o să fie altă poveste. Da?
Da?
Vorbesc serios.
Bine, consideră-te avertizat. Acum, sus.
O să-ți scot cătușele. Unu, doi...
Pentru că acum, asta e... cu totul altă problemă.
Cineva trebuie să-i spună tipului ăstuia
că nu e singurul cu copilul dispărut.
Sunt 17 copii. Toți...
Bine, ascultă.
Atâta timp cât nu e raportat,
filmarea aia o să stea pe un drive undeva,
și se va înregistra peste ea cam într-o lună.
Și dacă nenorocitul ăla de cetățean nu se întoarce aici într-o lună
și depune o plângere, totul ar putea dispărea.
Dar dacă o face...
Paul, o să fii într-o situație nasoală.
Ți-ai verificat mâna?
Băga-mi-aș!
Bună!
Putem să ne îmbrățișăm?
Sigur că putem. Doamne.
Alo?
Paul?
Bună.
- Unde ai fost? - Ești acasă.
Sunt.
Cineva s-a îmbolnăvit,
și i-au trimis pe toți din echipa mea, a lui Morris...
Unde ai fost?
Am fost plecat.
Unde?
Paul.
Nenorocitule.
Schimbăm locul pentru prânz sau nu?
- Pizza? - Da. Faci cinste azi?
Am văzut problema...
Nenorocitul.
Hei!
Ce ți-am spus?
Ce naiba ți-am... nenorocitule.
Nenorocitu!
Asta e o porcărie. Uită-te la rahatul ăsta.
Te rog, te rog, te rog, te rog.
Aici, aici, aici. Da.
La naiba. Ce naiba!
La naiba.
Te rog, te rog, te rog.
La naiba! La naiba! Haide. La naiba. Ia-o.
Da. La naiba.
La naiba!
Yo, telefon nou.
Sunt eu, amice.
Amice, mi-am găsit de muncă ieri.
Da, mulțumesc, omule.
Mulțumesc.
Da, am o mică problemuță
pentru că... nu pot începe până n-am, pantofi noi.
Și, o ținută nouă.
Pentru că, știi, e elegant.
Și...
Așteaptă, așteaptă, așteaptă. Nu, nu, nu. Stai, stai.
E un lucru bun. Am... am un loc de muncă,
și-s... sunt... sunt naibii... fac treaba.
Deci, putem ieși din nou.
Desigur că o s-o plătesc pe mama,
dar nu pot face asta
până nu primesc banii pentru haine,
ca să pot merge la muncă, ca s-o pot plăti pe mama.
Alo?
Cățea nenorocită.
La naiba. La naiba. La naiba.
Hei, omule, simt că n-am comunicat foarte bine
cât de important e să primesc
ceva bani, ca să-mi pot lua haine pentru muncă,
ca să pot merge la muncă, evident.
Te rog sună-măca să pot comunica asta mai bine.
Mersi, amice. Te iubesc.
La naiba, da!
Nu.
Nu?
Nu vreau.
Ce vrei să spui? De ce nu vrei? Sunt bune.
Sunt bune.
Uite, asta valorează cam 50 de dolari.
Nu.
Douăzeci.
Zece.
Cinci.
Te rog, amice. Te rog.
La naiba.
Stai pe loc. Poliția.
La naiba!
Din punctul meu de vedere, eu ți-am greșit, tu mi-ai greșit.
Să încheiem subiectul.
Dar dacă te mai văd pe-aici...
o să fie altă poveste. Da?
Consideră-te avertizat.
Ridică-te naibii.
La naiba!
Nu mă atinge, omule.
Ce naiba?
La naiba.
La naiba, Willow.
Dumnezeule! La naiba!
Îmi pare rău. Îmi pare rău.
Alo?
Ești bine?
Ce dracu'?
Scuze! La naiba! Scuze!
Scuze!
La naiba!
Ce naiba? Ce naiba?
La naiba.
Ce naiba? Doamne! La naiba!
La naiba! La naiba.
La naiba! Argh! Te rog, te rog, te rog.
La naiba!
20, 40, 60, 80, 100.
Hei.
Sun pentru recompensa de 50.000 de dolari
pentru informații despre copiii dispăruți pentru că știu unde sunt.
Sunt destul de sigur că toți. Păreau o grămadă.
Stau toți în picioare în subsolul unei case,
doar, stau acolo. Și...
Nu știu. Sunt în subsol stând nemișcați.
Și sunt doi nebuni acolo. E ceva extrem.
Deci cum o să meargă asta? Cum primesc banii?
Nu, nu sunt... Sunt... sunt complet serios.
Adică, pot să vă arăt. O să vă arăt.
Dar doar... Eu...
Chiar nu vreau să intru, poate cineva...
Poate cineva să se întâlnească cu mine undeva cu banii?
Pentru că, mie...
Nu-mi plac secțiile de poliție, știi?
Doar că mă sperie. Sunt... sunt fobic.
Hei!
Ce ți-am spus? Ce naiba ți-am...
"Ce ți-am spus? Ce ți-am spus?
Sunt un mare polițist, și eu..."
Ești bine. Ești bine.
Nn-a fost real. N-a fost real. N-a fost real.
E bine. Ești bine.
La naiba.
Nenorocitule! M-ai înjunghiat!
Nu, nu, nu. Îmi pare rău. Scuze. A fost un accident.
A fost un accident. Îmi pare rău.
Așteaptă, așteaptă, așteaptă. Stai, stai. Stai, stai.
Știu unde sunt copiii ăia.
De asta veneam la secție.
- Minți, la naiba! - Nu, nu, nu, nu. Nu mint.
Promit. Promit. Știu unde sunt. Promit.
Unde?
Sunt la o casă în subsol, nu departe de-aici.
Ce naiba vorbești...? Ce casă?
Eu... eu pot să-ți arăt, omule.
Este foarte, foarte, foarte aproape.
La naiba.
Ai SIDA?
Ce?
SIDA, tâmpitule. Ai SIDA?
Nu cred.
Hepatită? Rahaturi de genul ăsta?
Adică, la naiba, nu de care să stiu.
Aia, cea întunecată.
Chiar acolo la capătul străzii.
Mă scuzați, domnule.
Nu vreau să fiu nepoliticos, dar...
de unde știu că nu veți încerca să
luați recompensa aia pentru d-voastră?
Domnule?
Ofițerule?
Omule.
Ce naiba?
Lăsați-mă naibii să ies de aici. La naiba.
În sfâșit.
Ce naiba?
La naiba. Ce naiba? Hei, ești bine?
La naiba, frate!
Hei! Ia-ți mâinile de pe mine, frate!
Ia-ți naibii mâinile de pe mine!
Hei! La naiba!
Ajutor! Ajutor! Cineva, vă rog, ajutați-mă!
Îți spun, Marcus. Am văzut cu ochii mei.
E ceva foarte, foarte în neregulă în interiorul acelei case.
- Dacă nu mă crezi, du-te acolo. - Justine, oprește-te.
Iată concluzia.
Alex a fost traumatizat destul de evenimentele din ultimele două luni,
- la fel ca tine, sunt sigur. - Marcus...
Motiv pentru care o să-ți fac favoarea
de a uita că acest apel a avut loc vreodată.
Dacă bunăstarea unui copil e pusă la îndoială, prin lege...
- Justine. - Trebuie raportat la
Protecția Copilului. Prin lege.
Chiar vrei s-ajungem acolo?
Vrei să mă aduci la colț?
Mergi acasă la ei, Marcus. Doar fă asta.
Nu sunt autorizat să fac vizite la domiciliu.
Păi, ești obligat prin lege să raportezi.
Bine, iată ce voi face.
Voi invita părinții să vină să vorbească cu mine.
Vom avea o discuție față în față la școală.
Este acceptabil pentru tine?
Da, mulțumesc. Chiar aș aprecia asta.
Atunci, bine. Cu plăcere. La revedere.
Da.
A sosit programarea de la ora două.
E în regulă.
Te rog, poftește-i înăuntru, Marge.
Pe-aici, doamnă.
Domnule director Miller, sunt Gladys.
Da. Bună.
Intrați.
- Luați loc, vă rog. - Mulțumesc.
Mulțumesc, Marge.
Vă mulțumesc că ați venit. Eu...
știu că ați avut parte de multă atenție în ultima vreme.
- Nu toată a fost, probabil dorită. - Mă bucur că am venit. E în regulă.
Iertați-mă... Nu ne-am cunoscut. Corect?
Nu, nu cred.
Bine.
Pentru că mi-as fi amintit sigur.
Știu că l-am cunoscut pe tatăl lui Alex înainte.
Sunt mătușa lui Alex, iar mama lui e sora mea mai mică.
Bine. Deci nu sunteți tutorele lui legal.
Păi, nu. Părinții lui sunt, desigur.
Bine. Păi...
Iarta-mă, Gladys, dar...
din păcate, trebuie să vorbesc cu părinții lui.
Îmi pare rău dar părinții lui nu s-au simțit bine în ultima vreme,
și stau cu ei ca să ajut la îngrijirea lui Alex.
Pare serios.
Nu, nu e serios. Nimic terminal. E doar o urmă de tuberculoză.
"O urmă de tuberculoză"?
Da.
Știi ce?
Mi-e jenă să spun, dar nu prea știu ce înseamnă asta.
Credeam că e ceva ce făceau pionierii pe Traseul Oregonului.
- Ce e? Tuberculoză? - Știți ce?
Se descurcă foarte bine, dar trebuie să stea acasă.
Speram să vorbesc cu ei în persoană pentru că...
asta e ciudat, dar...
o persoană îngrijorată a depus o plângere de bunăstare.
Și, din păcate, trebuie să iau legătura cu tutorele legal al copilului.
E ceva ce nu e negociabil.
Trebuie să vorbesc cu părinții lor în persoană.
Dumnezeule.
Aș putea veni la casă dacă asta ar ușura lucrurile.
Încerc doar să evit implicarea Protecției Copilului.
- Dar sincer... - Protecția Copilului?
Nu sunt convins că e ceva în neregulă.
Cine a făcut plângerea?
Nu am libertatea de a spune.
Păi, asta e foarte supărător.
Acum, tot liberul arbitru a fost pierdut.
Furnica se mișcă sub îndrumarea unei minți separate de a sa.
Aici, furnica inițiază o strânsoare mortală.
Poftim.
Pe măsură ce parazitul Cordyceps
continuă să se hrănească din corpul ei.
E dezgustător.
Apoi urmează fructificarea fungică.
Înfloriri mari...
- care servesc la răspândirea sporilor... - Cine o fi?
Care vor găsi mai multe furnici.
Scârbos.
- Slavă Domnului că sunteţi acasă. - Cine e?
Îmi pare atât de rău că vă deranjez sâmbăta.
Mă puteţi ierta?
Tocmai eram la masă.
Autobuzul nu m-a luat de unde trebuia.
Și mi-am dat seama prea târziu...
că stăteam la colțul greșit. Și până să-mi dau seama,
l-am pierdut de tot.
Așa că a trebuit să merg pe jos prin tot orașul ca să ajung aici.
- Îmi pare rău să aud asta... - Îmi pare rău să-ți spun asta, drăguță,
dar sunt în pragul colapsului.
Aș putea, vă rog, să primesc niște apă?
Mi-e teamă că...
Sigur că puteți primi niște apă.
Vă mulțumesc mult.
Mi-e teamă că nu e chiar...
Numele meu e Gladys, îmi pare bine să vă cunosc.
Bună.
Îmi place la nebunie casa asta.
Uite, o girafă și o lampă chinezească verde...
Pun pariu că este originală.
Pur și simplu ador bucătăria asta.
Dulapuri albe și curate. Ce invidioasă sunt.
Ascultați. Știu că e incomod, dar chiar trebuia să vorbesc cu d-voastră
despre conversația noastră de ieri.
Marcus, adu-i un pahar.
Un bol, vă rog.
Un bol?
Da, un bol. E o ciudățenie de-a mea.
Nici măcar nu mai încerc s-o justific.
Un bol cu apă. Bine.
Mulțumesc.
Am vrut să știți că am vorbit cu tatăl lui Alex,
care e foarte bolnav, cum am spus.
Dar vestea bună e că e mai mult decât bucuros
să vină luni, și să clarifice totul cu d-voastră.
Apreciez asta, dar chiar nu e necesar.
Deci nu e nevoie să mai contactăm autoritățile, corect?
Asta...
Sigur, cred că nu.
Adică, nu i-ați contactat încă, nu?
Gladys, chiar o să trebuiască să insist să...
Asta... e panglica mea?
Nu i-ați contactat, nu?
Nu, n-am făcut-o. Ce e asta?
O, Doamne!
Ups! Uite ce-am făcut. Dumnezeule.
De ce ați făcut asta?
Păi, a fost un accident, desigur.
Chiar sângerează.
- Terry, alcoolul și trusa de prim ajutor. - Bine.
O, nu, nu, nu. E o nimica toată.
Îmi aduci o cârpă, drăguțule?
Cred că mi-a tăiat părul!
Sun la 911.
Marcus, cred că mi-a tăiat părul!
Marcus, ce-a făcut?
Marcus?
Uite!
Ce naiba, omule?
Dumnezeule.
Recunoaște. Gândește-te la copii.
- Nu te mai gândi la tine! - Marcus?
Tu și cu mine o să avem...
Stai jos.
Hei! Stai! Nu!
Dumnezeule.
Ajutați-mă, vă rog.
Dumnezeule. Nu!
O, Doamne.
Hei!
Dumnezeule...
- Ieși din magazinul meu! - Ajută-mă, naibii!
Ce dracu'?
Nenorocitul.
Haide, rablă.
Ești bine?
Da, cred că da.
Sunt doar...
zgâriatã.
Tu?
La fel.
Vreau să-ți mulțumesc.
Nu, serios. Deci, mulțumesc.
Bine.
Ce altceva puteam face?
Tipul era scăpat de sub control.
Ultima oară când am vorbit cu el, era bine. Adică, chiar era.
N-am mai văzut așa ceva în viața mea.
Eu am văzut.
Despre ce vorbești?
Modul în care alerga, am mai văzut asta.
Pot să-ți arăt ceva?
Fetița lor a alergat la fel ca Matthew.
Aceeași postură, exact la fel.
La fel cum a alergat Marcus după tine azi.
A fost transformat într-o armă.
Ca o rachetă cu termoghidaj fixată pe tine.
Uită-te la asta. Asta e casa mea.
Asta e casa lui Bailey Kramer.
Dacă presupui că se îndreptau în linie dreaptă spre o țintă oarecare,
și presupui că amândoi aveau aceeași țintă,
acele linii se intersectează undeva pe-aici.
Dumnezeule.
- Trebuie să fie ceva în zona asta. - Alex!
Ce?
Alex Lilly locuiește în casa asta.
Cine mai poate da un exemplu de parazit?
Cineva?
- Lisa? - O tenie.
O tenie! Foarte bine!
E una scârboasă, nu?
Trăiește în intestinele tale și îți mănâncă mâncarea.
Încetează.
"Încetează."
Ce faci, Toporaș?
Vorbește cu mine, Toporaș. Cum a fost la școală azi?
- Bine. - Bine? Ai sărutat supermodele?
Nu.
Nu? În regulă.
Ei bine, diseară e seara cea mare, amice.
Vine mătușa Gladys a mamei tale, mai ții minte?
De ce trebuie să locuiască la noi?
Pentru că așa am vorbit.
E bolnavă și nu are unde altundeva să meargă.
Dar nici măcar n-o cunosc.
Te înțeleg, amice. Nici eu n-o cunosc.
Sincer, nici mama ta nu cred c-o cunoaște bine.
Dar e familie. Familia e importantă.
Trebuie să ne ajutăm unii pe alții.
Hei, am găsit un copil.
Bună. S-au întors bărbații mei.
- Bună. - Bună.
Hei. O zi bună la școală?
- Da. - Bine.
Chiar aș vrea să facem curat în casă înainte să ajungă mătușa ta Gladys.
Deci fă-mi o favoare, fă-ți ordine în cameră
înainte să-ți începi temele.
Doar n-o să intre în camera mea, nu?
Chiar aș vrea o casă curată.
Asta include și camera ta, deci hai.
Știu. E oribil să faci curat după tine.
În regulă?
Bună! Intră!
- Ții ușa? - O țin.
Încă un pas.
Spun doar că arată foarte rău.
Nu știu dacă ăsta e locul pentru...
E fie aici, fie în stradă, Stephen.
Știi, aici nu e un centru de îngrijiri paliative, scumpo.
Știu asta. Știu.
Nu suntem echipați pentru așa ceva. Bine?
N-am mai văzut-o pe femeia asta de 15 ani.
Nici măcar n-a venit la nunta noastră...
Uite, mama ar face asta pentru ea, deci o s-o fac, bine?
Chiar mi-ar prinde bine sprijinul tău. Dacă la un moment dat simți...
Alex, iubitule, ce faci?
Mi-e foame.
Ți-e foame. În regulă.
Păi, du-te jos, mănâncă
și apoi spală-te pe dinți, bine? E aproape 7:30.
Și fă liniște. Mătușa ta Gladys doarme.
Cât timp o să stea cu noi?
Greu de spus, amice.
Nu pare că se simte mai bine.
Deci, o să stea cu noi pentru totdeauna?
Nu.
Nu cred că va sta mai mult de o lună.
- În regulă, omule. - În regulă.
Te iau la ora 14:00, bine?
- Pa. - Pa.
- Te iubesc. - Te iubesc.
Gata. Creioanele jos.
Matthew!
Ce? Aţi zis: "Creioanele jos".
Matthew, afară, acum.
Alex, ești bine?
Sunt bine.
Matthew, hai. Ia-ți ghiozdanul.
A fost o glumă. Dumnezeule!
- Ai pierdut transportul, fiule? - Sunt bine.
Ești sigur?
Mamă, tată, unde ați fost?
Bună, Toporaș. Cum a fost la școală?
Ce s-a întâmplat?
Alex?
Bun venit acasă.
Ce faci, scumpule?
Lasă-mă să te privesc.
Știi, nu te-am mai văzut de când erai un bebeluș.
Ce au părinții mei?
Nimic, dragule. Sunt bine.
Mamă.
Bună. Cum a fost la școală?
Vezi? Ți-am spus, e bine. Nu-ți face griji.
Alex.
Nu fi nepoliticos.
De ce nu te așezi la masă? Fac cina. Ar fi trebuit să te întreb,
dar nu erai aici, așa că m-am gândit că macaroane cu brânză ar...
Tată!
Alex, gata.
Vreau să te duci sus, să te speli pe față,
să te speli pe dinți, și apoi la culcare.
Fără cină pentru tine.
Nu glumesc, tinere. Du-te.
Vino. Stai.
Alex.
Stai.
Nu-ți face griji pentru părinții tăi. Doar se odihnesc.
Înainte să pleci la școală azi, vreau să promiți
că nu vei spune nimănui că sunt aici
sau că părinții tăi se odihnesc așa.
Mă auzi, Alex?
Uită-te.
Ooh.
Te uiți?
Stai!
Stai, tată!
Alex.
Stai jos.
Când îți spun că nu trebuie să vorbești
despre mine sau despre părinții tăi cu nimeni...
înțelegi ce se poate întâmpla dacă îți încalci promisiunea.
Îi pot face pe părinții tăi să se rănească. Îi pot face să se rănească unul pe altul.
Îi pot face să se mănânce unul pe altul dacă vreau.
S-o fac, Alex?
Mă crezi?
Promite că nu vei vorbi despre mine cu nicio altă ființă umană. Spune-o.
Promit.
Pentru că voi ști, Alex.
Du-te la școală. Ia autobuzul.
Fără vorbă azi.
Ce băiat cuminte.
Va trebui să-ți hrănești părinții. E supă în dulap.
Mâine, vei cumpăra mai mult.
Alex.
Alex?
Vino aici, scumpule.
Sunt foarte bolnavă, Alex.
Vrei niște apă?
Apa nu mă va ajuta.
Sunt prea bolnavă pentru apă.
Sunt de foarte mult timp.
Ce te va face să te simți mai bine?
Păi, speram ca mama și tata să mă facă să mă simt mai bine,
dar n-a ieșit așa de bine.
Ai vrea să mergi la spital?
Spitalul nu mă va repara.
Dar poate ai putea tu.
Ai putea ajuta.
Cum?
De la școală,
aduce-mi un obiect de la fiecare dintre colegii tăi acasă.
Asta ar putea funcționa.
Cum te va face asta mai bine?
Ar putea fi exact ce am nevoie.
Și dacă te-ai face bine, te-ai întoarce acasă?
Dacă m-aș face bine...
m-aș întoarce acasă.
Alex.
Ce faci aici?
N-am avut chef să mă joc,
și am uitat ceva.
Ești bine?
- Da. - Da?
Ai fost destul de tăcut în ultima vreme.
Mai tăcut decât de obicei.
Ce mai faci?
Sunt bine. Doar am uitat ceva.
E în regulă.
Alex, știi,
dacă... vrei vreodată să vorbești cu cineva,
poți vorbi cu mine.
Știi asta?
Da.
Poți vorbi cu mine despre orice vrei.
Vreau să mă întorc acum.
Bine. Du-te și joacă-te.
Ce faci?
Nu...
Stephen a suferit un atac cerebral cu ceva timp în urmă,
așa că nu poate vorbi.
Și deocamdată eu am grijă de familie.
Mă bucur că sunteți amândoi aici.
Alex, ce mai faci, amice?
Sunt bine.
Acum, o să-ți punem câteva întrebări despre ce s-a întâmplat la școală, bine?
Mâine, vor veni oameni aici.
Și vor percheziționa această casă...
și trebuie să fim pregătiți.
Detective, intrați!
Bună dimineața, doamnă Lilly.
- Ce mai faceți azi? - Bine.
- Mă bucur să vă revăd. - Și eu mă bucur.
- Vă amintiți de detectivul Colbert? - Da.
Am vrut doar să trecem pentru câteva minute
și să ne uităm, să vedem mediul în care a trăit Alex.
Și să ne facem o idee despre dinamica familiei.
- Bine! - Mulțumesc.
Bună, Alex. Ce mai faci azi?
E puțin tăcut azi, nu?
- Da, este. - Bine.
Alo?
Fă-ți bagajele, Alex, mâine plecăm.
Nu călca peste sare.
Poliția e aici. Ce crezi că înseamnă asta?
Nu știu.
Batem la ușă? Ne întoarcem?
Poate batem.
Și ce spunem? Ce o să explicăm?
Nu știu.
- Să... - Iată-i.
Ce-i asta?
Ăla e polițistul?
E Paul.
- Îl cunoști? - Da.
Alo?
Paul?
Paul, ce faci acolo în spate?
Așteaptă.
Futu-i!
Stai naibii înapoi!
Paul.
Paul, oprește-te.
Stai!
Doamne.
La naiba.
Nenorocitul naibii
Paul. Te rog.
Te rog.
Matthew?
Matthew!
Nu.
Matthew.
Nu.
Matthew?
Haide.
Matthew?
Cine
E bine. Exact așa.
Așa trebuie.
Nu.
O, Doamne!
Dați-vă de pe mine! Dați-vă de pe mine!
Matthew?
Iubito, privește afară. Uită-te ce au făcut în curte.
Jeremy, e sticlă peste tot.
Găsește-i pantoful! Doamne!
Dumnezeule, Dumnezeule.
Acum e un om în bucătărie!
Alex?
Matthew?
Te-am găsit.
Părinții lui Alex încă sunt hrăniți cu supă undeva.
Dar nu de el.
S-a mutat în alt oraș și locuiește cu o altă mătușă.
Am auzit că aceea e o doamnă drăguță.
Toți copiii din clasa lui
s-au reunit cu părinții lor.
Unii dintre ei chiar au început anul acesta să vorbească din nou.